В ИМЕТО НА КРАЛЯ
Чаках те. - Нали ти обещах.
Не, аз го чувствам.
Почувствах го предварително.
Силата ти расте, Мюриел.
Връзката ни, донесе плодове.
Стига! По-добре е да си вървиш!
Искаш ли го? - С всяка среща, аз чувствам...
слабост, пустота отвътре... - Винаги е така, когато жената обича.
Много ли знаеш за любовта?
Бардовете се заклеват да приемат смъртта, заради нея.
А ти готов ли си? - Възможно е. В поема...
Какво ще каже баща ми? - В света има много неща,
които баща ти не знае. Нека да не знае и това.
Кощунство! Това е безумие, Гелеон. Колко може?
Храни ни с богове!
Хайде, Зев! Опри се на краката си.
Никак не се тегли.
Колкото е по-голяма, толкова е по-трудно.
Виждаш ли? Хубавото, трудно се постига!
Пропусна.
Защо да ги убивам? Само ще ги изплаша.
Доведох прасета. Общо взето както винаги - зърно за прасета.
Истината казваш. Уговорката си е уговорка.
Тежко беше със сушата. - Било е и по-лошо.
Събират войска... Войниците на краля са задоволени.
Земя щом имаш, какво повече ти е нужно?!
Старееш. Уморил си се от живота.
Не е ли време да изпиташ храбростта си.
Какво доблестно има в тъпата домашна работа?
Дявол да го вземе, Фармър. Ти какво, езика ли си глътна?!
Хората говорят по между си. Да си побъбриш не е смъртоносно.
Норик, а защо да бъбриш напразно?! Аз бих опитал, но само че,
когато завалят дъждовете, земята ще стане на киша.
Ще говорим когато умираме от глад.
Ето защо обичам твоето татенце, Зев. Умее да ти вдигне настроението.
Не показвай, че слушаш. - Добре.
Вземи! Ваши са.
Вечеряй с нас. - Е, щом предлагаш.
Норик, радваме се, че дойде при нас. Отдавна не сме се виждали.
Мисля, че омръзнах на Фармър, още от детството ни.
А сега той вече си има семейство. Защо да идвам?
Норик каза на Фармър да се запише в кралската войска.
Минутка, Зев. Не казах точно това.
Той каза, че войниците живеят охолно.
Фармър, не си казал на Норик, че си съгласен?!
Вие сте моето семейство. Няма да тръгна.
Всичко ли разбра, Норик? - Чесах си езика. Стана дума...
Всеки си има талант.
Струва ми се, че твоят е да си чешеш езика.
Тогава твоят талант е да подвеждаш стари приятели.
Може ли кокошката? - Не, не му давай.
Дай кокошката!
Кажи ми нещо приятно... Кажи ми, че ме обичаш.
Знаеш го.
Зная само, това, което е в думите, а ти мълчиш.
Погледни ръцете, мазолите, които ни хранят.
Ръцете говорят по-силно от думите. - Нима е толкова трудно да ми кажеш?
Ела тук... Какво искаш?
Като всяка жена, малко страст, малко жар...
Какво пък, остана още малко...
Време е за път. - Защо няма да дойдеш с нас?
На полето остана много работа. Помниш ли? Който живее с честен труд
Той никога няма да скучае. - Да, правилно.
Не обича да спя без теб.
Пази се! - Това Стоунбридж. Какво страшно има?
Защо всички наричат татко: Фармър? Нали това не е име.
Той смята, че работата прави човека. Норик го донесе тук като дете.
Значи Норик е негов баща? - Целият град го осинови.
Той живя подред в много семейства. Но Норик не го забрави никога.
Сега той си има семейство. Щастлив съм, че е при нас.
Аз също.
Генерале! - Сър!
Говори, пратенико!
Ваше Величество, кроги. Просто бесни твари.
Те не знаят пощада. - Това е смешно.
Говорим за въоръжени кучета. - Но как се бият...
Изклаха целия наш челен отряд.
Ако командирът не ми беше казал да дойда със съобщение,
щях да съм мъртъв.
Не е минало без магия.
Дотъркаляй бъчвата тук. - Това седло е седло на седлата.
Такава дреха няма да се износи.
Избирай, малкия! Как те гледа само?
Елате, елате! Имаме прекрасна стока!
Здравей!
Здравей, Солана! - Здравей!
Бабо, бабо! - Зев, това ти ли си?
Падна ми най-накрая, сега ще те хвърля в печката.
Не искам в печката!
Там е сухо, топло... Не искаш ли да хапнеш сирене с нас?
Защо да ям? - Днес обещах на дядо ти,
разкошен обяд. Ти си второто.
Е, как е търговията? - Ясно е как.
Мъжете се опитват да ме излъжат, нали съм жена. Но аз...
лъжа повече от тях. Нали съм жена.
Държиш поводите в ръцете си. Решаваш всичко сама.
Не, аз просто зная какво искам. - Само баща ти не е сметките...
Баща ти няма да позволи на никой да го излъже.
А дядо къде е? - На камбанарията.
Може ли да отида при него? - Само бъди внимателен, момчето ми.
Камбанният звън предвещава война.
Ако дръпнеш грешното въженце, войната ще започне.
Върви. Върви, миличка.
Какво се мотаеш?
Здрави твари.
Това е безумие. - Кроги - зверове.
Не им трябват нито доспехи, нито остриета.
Мога ли да взема коня ти? - Накъде ще яздиш?
Стоунбридж. Там са Солана и Зев. - Ще дойда с теб.
Фармър не дойде ли? - Не, той оставя търговията на мен.
А сам остава да се труди. - Той не е лош мъж. И така те обича.
Да. Да, аз него също.
Когато годеникът и годеницата се целунат,
трябва пет пъти да се удари камбаната...
Известявайки на всички за техния брак.
Хайде, бързо! Заведи Зев у дома!
Вървете! Запази го, татко! Запази го!
Готова ли сте госпожо? - Готова съм, Тариш.
Спрете! - Хайде да продължим.
Успехите ви са поразителни.
Трябват ни повече такива изкусни войни.
Ще дойда доброволец.
Страхувам се, че армията на Еб не е готова да приеме водачка.
И освен това, какво ще каже баща ви?
Татко не ми позволява нищо!
Тариш, приготви войската си.
Орди от кроги, разоряват страната.
Изгарям на слънце! - Що за глупости говорите?
Правете каквото ви е заповядано. - Подчинявам се на краля!
Би трябвало още да се научите и на уважение!
То трябва да се заслужи.
Уважението, е мое наследствено право!
Помогнете! На оръжие! Това са кроги! Бягайте в гората!
Бягай!
Спасявайте се! Убиват всички!
Къде е Солана? - Тя е в камбанарията.
Не се страхувай, Зев. Ще я намеря.
Татко! - Бастиан, вземи меча ми!
Всички в къщата! Затворете вратите! - Бързо!
Благодаря, татко! - Върви!
Пусни ме! Не! Помогнете!
Благодаря Норик! След мен!
Прикривай ми гърба! По-бързо!
Уби го! Не е лош, нали?
Върви!
Пусни ги! - Хей, ти ме уби днес.
И трябваше да започна всичко отначало.
Тате!
Бягай Зев!
Гледай! Отиват си!
Отстъпват! - Зев!
Потушавайте огъня! - Зев! Зев!
Трябва ми четвърти знак за Солана. - Никой не е видял Солана.
Не са намерили тялото. Възможно е, да е успяла да избяга.
Той е прав, Фармър.
Гелион. Къде изчезнахте? Загубих ви. - Бях зает.
Запознат сте. - Обещахте ми. Пуснах ви в замъка.
Очаквам резултат. - Държа на думата си.
Съгласете се, че скорошните събития, говорят сами за себе си.
Истината Гелион е, че вдигнахте само лек шум.
Вдигнал съм лек шум?!
А вие, Херцог, познавате ли човек с името Фармър?
Вижте, краля! Това е кралят!
Народе на Стоунбридж, кралят ви съчувства.
Мъката ви, няма да остане неотмъстена.
Къде беше войската, когато ни убиваха?
Селянино! Не забравяй с кого говориш!
Нима в твоя край не се кланят на краля?
В моя край, кралят, защитава поданиците си.
Стои като техен страж.
А какво ще стане с тези, които крогите отвлякоха?
Крогите са взели пленници?! - Тихо!
Ако са взели пленници, е неизвестно защо.
На краля сега са му нужни всички, които са способни да се сражават.
Кой ще дойде с нас? - За да стои на стените на замъка?
А пленниците, кой ще ги освободи?!
Противопоставяш се на кралската воля? - Аз съм с теб, Фармър.
Стража! - Остави ги!
Те са гордостта на кралство Еб!
Рискува да откажеш на краля?! - Не повече отколкото ти.
Тя е моя жена, нямам избор. - И моя сестра.
Какво чакаме? - Остани.
Върви с войската на Еб. Ти искаше, да си войник, Норик?
Да, да. Не обичам да нося униформа.
Имаш ли кон? - Кобила.
Стара е, но има още сили. - Стара е, но има сили.
Пречиш ми. - Не сме ли се срещали и преди?
Кажи ми нещо приятно... кажи, че ме обичаш.
Ти го знаеш.
Аз съм Мерик, кралския маг. - Чувал съм.
Детски, вълшебни приказки.
Нужен си на краля. - И на сина си бях нужен,
но... не успях. Сега съм нужен на жена си, ако е жива.
Не ти идва на ум, Фармър, че на света има много такива неща,
които ще са по-важни от личната загуба и любовта.
Не. За нас ли е това.
Постарай се да оцелееш, Фармър. Нужен си на краля.
Макар и той да не се досеща.
От къде знаеш за този мост? - Бродил съм тук в детството.
Такива бяха забавленията.
Ако се спускаме, ще загубим денонощие.
Някакви идеи? - Може да преминем.
Разседлавайте конете.
Какво, ще ги оставим тук ли? - Страхувам се, че те ще се обидят.
Върви в къщи! Върви!
Да вървим.
Готов съм. - Храбър си, старче.
Не искам да разтеглиш въжето, докато чакам реда си.
Хайде! - Върви напред, не се бави.
За кобилката се грижеше повече. - Обичам конете.
Относно теб - не съм сигурен. - Не ме познаваш добре още.
Да, икономисахме време.
Ваше Величество! - Стани, войнико!
Колко бойци има на стража?
Сам съм на караул, Ваше Величество.
Ти си на стража...
Ах, Херцог, какъв палавник сте.
А какво имаме тук? Каква дивна гръд!
Не им ли е тясно в корсета?
Хей, ти къде? - Племенникът ми се развлича,
на трона. Мислиш ли, че това е твоето място?
Забавляваш се! Докато кралят, защитава народа си от врага?
Беше ти поръчано, да охраняваш този замък!
Какво виждам? Няма охрана!
Господарю мой! Виновен съм. Не съм следил. Но нали замъкът е цял?
Махни го от очите ми.
Не! - Вървете!
Махни си ръцете! Не си достоен да целуваш дрехите ми!
А ти, ти си недостоен, да петниш трона на чичо си.
Не можеш, без заповед на краля.
Няма да ме докоснеш.
Обожавам законите.
Играчка, която не омръзва.
Всичко върви съгласно плана ни. - Не мога да чакам толкова дълго!
Не искам да чакам! Не мога да търпя властването на стария горделивец.
Предизвикваш събитията?
Предизвикваш събитията?! Добре! Ще ги ускорим!
Чудесно.
Гелион?! Появяваш се така внезапно.
Не е вярно! Огънят съобщи за мен.
Дързост, е да влизаш неканен в покоите ми.
Преди беше доста по-гостоприемна. - Не ми харесват такива визити.
Идваш когато поискаш.
За теб, аз съм нищо.
Какво говориш? Да, не съм афиширал визитите си.
Нали не очакваш, че ще тропам по вратата на дамата?
Повече не идвай при мен! Татко, те смята за враг на кралството.
Имам приятели. И голямо влияние. - Защо татко е зле настроен към теб?
Той не взима прибързани решения. - Защо са тези въпроси?!
Не съм дошъл тук за разследване! Не се харесвам на баща ти!
Не съм готов да пълзя пред него! Ще си премерим силите с магия.
Сам взимам всичко, което пожелая! Дори честта на дъщеря му!
Излез от покоите ми! Стой далеч от живота ми!
Ти също ли ме гониш? След всичко, което се случи.
Не разкрих ли дарбата ти да предвиждаш?
Ти си майстор на евтините трикове и интриги.
Сбогом!
Господи, помогни ни!
О, Господарю мой! Позволете ми, още веднъж да ви помоля за прошка.
За моята нищожна грешчица. - Грешчица?!
Така ли се нарича? - Да.
Може ли да седна, Ваше Величество?
Паж!
Зная. Върви си!
Съзнавам, че не оправдах доверието ви. И то не за първи път.
Аз съм пършива овца, за Вас и за кралството. Но ще се поправя.
Ще оставя лекомислието, в това лошо време.
Ще докажа, че съм достоен наследник на торна.
Яж!
Какво пък, племеннико,
виждам, че имаш дипломатически талант.
Не е зле. - Позволете ми да вдигна тост!
Може би, по-късно? Да пиеш вино от сутринта,
не е най-добрият път за поправяне.
Вярно е. Да, вярно е!
Да живее кралят! - Да...
Предишния път крогите атакуваха Стоунбридж от юг.
Местността е трудно проходима.
Ще им се наложи да заобиколят блатата. Тук и ще нападнат.
Може, но в случай, че крогите постъпят предсказуемо.
Не ми харесва това. Никой не ходи през Седжвикската гора.
Така ще съкратим пътя. Ще настигнем обоза на крогите, в предпланината.
Седжвикската гора, не са просто храсти и дървета.
Това не е място за разходки. А през нощта е голямата беда.
Ще запалим факли. - Факлите само ще ни издадат.
Нека! - Фармър!
Хората говорят, че тук, се събира нечистата сила.
Казват, че Бог, закриля невинните.
Бърборят много, но не ни е от полза, Норик.
Да вървим. Почивката е далече.
Не виждам пътеки. - Пътеки - няма.
Тогава къде отиваме?
Спрете!
Прав беше, Норик.
Това също ли е част от плана Фармър?
Пусни ни! - Още не е време.
Махайте се от нашата гора! Тук не ви се радват!
Всички мъже са убийци! - Ние искахме само да преминем.
Преминете! Но не се връщайте!
Ние... заблудихме се.
Мъже! И безполезни, и безпомощни!
Ваше Величество, няма ли новини за баща ми?
Баща ти е зает с важна задача. - Моля ви! Какво става?
Страхувам се, че той е в опасност.
Кралският магьосник има много работа. Това, което не му трябва е дъщеря,
която не си вре носа където не трябва. - Но баща ми е решил
че ако ми забрани, няма да се страхувам и ще съм спокойна.
Той е сгрешил. Аз чувствам, че тревогата расте.
Тъмнината расте. Притиска.
Сила, която е била родена от магия. - По-живо! Напред!
Бащата търси, нейният източник и защита.
И защита... Ваше Величество!
Баща ти... - Ваше Величества!
Гелион! Изглежда, че умирам. - Споделил си трапезата на краля.
Какво си направил? - Помниш ли, че бързаше?
Искаше да ускориш събитията.
Сложих билки в храната на монарха.
Отровил си ме! Убил си ме! - Без мелодрами, успокой се.
Винаги има противоотрова.
Моля! Умолявам те!
Надявам се, че ще запомниш кой притежава истинската сила.
Да!
Е, аз ти спасих живота. Какво ще направиш за мен?
Кралят е отровен. - Може ли да го спасим?
Надявам се. Ако не е късно.
Да, действително е магия.
Има новина.
Фелоу е напуснал замъка и е взел със себе си, два легиона.
Какво пък... Сега знаем името на отровителя.
Отиваме на север. Да се срещнем с новите съюзници.
Нашите обединени сили ще донесат на страната
векове на мир и процъфтяване. - Усещам ръката на Гелеон.
Не трябваше ли Тариш да ни изпрати на този поход?
Има ли тук още изменници?! - Колко войска ни остана?
Една трета. - Враговете събират сили. Видях.
Гелеон има цяла армия. Армия от кроги.
Нима е възможно един мерзавец да предизвика толкова беди?
Дъщеря ми е помагала на врага ми. Толкова ли ме ненавиждаш?
Аз... мислех, че го обичам.
С теб имаме една кръв. И Гелеон е получил сила.
Наклонила си чашата на магическите везни в негова полза.
Какво ще стане ако заради теб кралството загине?
Виновна съм. Кой е могъл да знае?
Разкайвам се. Разкайвам се.
Защо не обичате пътниците? - Изпълнени сте със злоба.
Как да се отнасяме към вас? Тук всичко минава покрай нас.
Войни. Насилие. Съперничество. Безумство.
Затова дойдохме тук. Не пускайте стрели срещу дърветата ни!
За вас жестокостта е начин на живот. Не осъзнавате това.
И затова сте още по-опасно.
По натам няма да дойда. Късмет.
Имаш ли план?
Събудихте се? - Да. Дойдох на себе си.
Не е толкова лесно да се убие краля.
Настъпваме ли? - Ваше Величество.
По-добре е да лежите. Не сте здрав. - Не се безпокойте, във форма съм.
Мисълта ми е наред... Крогите не очакват нападение.
Значи трябва да ги атакуваме незабавно.
Кой ме е отровил?
Предполагам племенникът ви, херцог Фелоу.
И това не е всичко. Той напусна замъка,
вземайки стражата, втори и трети легиони.
Атакуваме на разсъмване. Вдигай армията.
Колко време имам?
Дните ви свършват, но времето ще стигне.
Сигурен ли си, Норик? - Съвсем не.
Хванали са още някой!
Тя е тук, Норик. Чувствам го. - Може би си прав.
Къде ни водите?
Бягай.
Хей, хей, по-леко, аз съм свой.
Солана?!
Фармър?! - Солана!
Да вървим! В битка за краля!
И кралят е в първите редици!
В името на Еб!
Ваше Величество!
Напред!
Бог ще благослови загиналите за чест и за Родината!
Интересен си ми, Фармър.
Чувствам заплаха от теб!
Ти си скрит за мен. А аз разбирам хората, чета в душите им.
Но ти?! Никога няма да те прочета. Защо е така?
Кой си ти?
Не всички загадки си заслужава да бъдат решени.
И ти ли си тук? Мислех, че това е кошмар.
А къде е Фармър?
А къде е Зев? Бастиан, къде е Зев?
При баба си ли е? - Ами... той беше там.
Но... не оживя.
Всичките ги убиха, този ден.
Дръж се. - Моето момче.
Леко ли умря? Кажи?
Да. Той умря бързо.
Фармър ще те намери.
Той ще дойде. - От къде знаеш?
Длъжен е. Нужна си му.
В крайна сметка, Солана, ти си всичко, което има.
Да не си посмял да умреш, Фармър! Имаш много работа.
Не изглеждаш добре.
Гълтай!
Какво? Вкусно ли е? - Що за боклук?
Това е лекарство. Гълтай!
Идвам. Идвам.
Ето, че съм си у дома.
Предаде всички. - Галеон е наш непримирим враг.
Развих дарбата ти... - А ако кралството загине заради теб?
Връзката ни донесе плодове...
Милейди?!
Подведох баща си. И унищожих всичко.
Баща ви изпитва към вас само обич.
Направих толкова глупости...
Ако се самоубиете, ще му причините болка.
Права си. Искам баща ми да се гордее с мен.
Той се гордее. - Иска да се гордее.
Ето ги и нашите съюзници. - Това са кроги.
Те са безстрашни. И не разсъждават. Много боеспособни армия.
Вземете го. Отнесете го в кралските шатри.
И нахранете коня ми.
Стойте!
Изглежда, че си яздил след него?!
Това е Фармър. От Стоунбридж. - Вярно.
И с какво някакъв сирак орач, от Стоунбридж,
е привлякъл вниманието на кралския магьосник?
Негово Величество се интересува много от този орач.
Не зная за такъв интерес. - Както и самият крал.
Реших, че е време да ви представя един на друг, както подобава.
Срещали сме се. Предишния път, той ни пренебрегна.
Имах работа.
Мислех, че ще ви заинтересува, този Фармър?
Той преживя много след тази среща в Стоунбридж.
Както и всички ние. С какво той е различен?
С това, Ваше Величество, че той е ваш син.
Фармър има приятел - Норик. Норик, служеше в конюшните на кралицата.
Познах го при срещата ни в Стоунбридж.
След клането при блатото Пексли този Норик намерил момченце,
на три годинки, което бродило по бойното поле.
Единственото дете на това място.
Какво ще кажеш за това, Фармър?
Старецът, казва, че е познал друг старец, след 30 години.
Вие решавате, кой е кралят?
Ти си син на краля. Наследник на престола.
Нямам баща. И не съм имал.
Нямам какво да правя тук.
И ти ме убеждаваш, че този самонадеян тип е мой син.
И че през всичките тези 30 години, той е бил около мен,
в Стоунбриджска ферма? - Точно така.
Точно така, но ти, ми каза, че той е мъртъв!
Че никой не е оцелял!
Що за шеги си правят с мен боговете.
Боговете виждат кое е по-добре за живите.
Какво искаш да ми кажеш?
Помните ли тогавашния хаос?
Междуособицата? Наоколо врагове.
Ако момчето се беше върнало в замъка Еб, нямаше да оживее.
А в Стоунбридж е израснал силен. Далеч от завистниците,
мечтаещи да ви лишат от единствения ви син и наследник.
Приятелю мой, надявам се, че не си сбъркал.
Много се надявам.
За краля сега е важен всеки умел войник.
Това не е моя грижа. - Кралството е под заплаха,
твое е. Проумей го. - За какво ми е краля?
Солана е моето семейство.
Норик и Бастиен, единствено те са мое семейство.
И къде ще се скриеш?
Страната ще е под властта на Гелион. Какво бъдеще ще предложиш на жена си?
Помисли!
Фелоу, ти си изменник. Отстранен си от командването.
И всеки, който те последва, ще го считаме за предател.
А за такива, няма пощада!
Глупости! Тариш отрови краля! И ме обвинява в измяна!
Не се ли мериш твърде високо, Тариш?
Кралство Еб, от днес е в моите ръце.
И никой не те задържа тук!
Ваше Величество... - Не можеш да бъдеш крал, племеннико.
Не притежаваш нито мъдрост, нито чест, нито смелост.
Втори и трети легион служат на вас, господарю мой!
Предател!
Крогите нямат стрелци, но те не познават страха.
Те са повече от нас. Затова пък ние сме хора.
Защитаваме земята си. Враговете са зверове, нищо повече.
Решил си да изпълниш дълга си? - Прииска ми се да се бия.
Ще се радвам да се сражавам редом с теб, за да те наблюдавам.
По местата!
Командващ - напред!
Стрелци!